Der er magi i luften,
i jorden og i vandet.
Men den urgamle kraft er blevet glemt af mange,
og kelterne står ikke længere under dens beskyttelse.
Horder af saksere slagter de modige keltere,
men det er ikke kun sakserne, som besejrer dem.
Forræderiet lurer iblandt dem.
Men der findes stadig håb.
- Han er sund og rask, håber jeg. - Han er alt det, de sagde, han ville være.
Hvordan er det muligt? Tuadaanernes mærke!
Den guddommelige race.
En gave fra dem. Intet mere!
Intet at frygte.
- Nu kan du vel godt afsløre faderen? - Jeg har jo sagt det.
Han har ingen.
Han kom til mig ligesom hans navn: I en drøm fuld af håb.
Og... hvad er det for et navn?
Hans navn er Myrrdin.
Gør det igen, Myrrdin. Få den til at vokse.
- Hvordan gjorde du det? - Det ved jeg ikke.
Det er bare noget... der sker.
- Mor siger, at det er en hemmelighed. - Jeg sværger ikke at fortælle noget.
Kom så!
- Du slår vel ikke en dame? - Vindguderne er mit sværd.
Myrrdin.
Hvad har jeg sagt? Kom, gå væk fra skoven.
Skynd jer.
- Hvorfor er Wynarskoven forbudt? - Den er hellig for tuadaanerne.
Intet menneske må gå derind.
Skoven slipper intet ind eller ud levende.
Fortæl mig om tuadaanerne.
For længe siden blev en krig udkæmpet mellem lysets og mørkets guder.
Kampene fandt sted i menneskenes verden. Her.
Måske lige der, hvor vi går nu.
- En guddommelig race... - Tuadaanerne!
...kæmpede sammen med lysets guder.
Tuadaanerne drev de mørke guder ned i underverdenen og gjorde landene sikre.
Men kampen er aldrig forbi.
Kampen mellem lys og mørke fortsætter i underverdenen den dag i dag.
Og du, Myrrdin, du bærer tuadaanernes mærke.
De forlod verden for at redde os.
Derfor må du aldrig glemme, hvor dyrebart livet er.
Det er dit særlige ansvar.
- Hvad sker der? - Kongen har hørt vort nødråb.
Han har sendt en budbringer. En mægtig druide.
Du skal gå hjem til din moder, Nia.
Vent!
Myrrdin, gå hjem, og vent, til jeg kommer.
En dag vil du forstå det, men nu skal du gå. Nu!
Høsten slår fejl, og I beder kongen om hans hjælp.
Men I hjælper ikke jer selv.
Hvor er jeres alter?
Hvor er jeres hellige sten?
Hvor går I hen for at tilbede?
I har glemt de gamle skikke. I har svigtet jeres guder.
Det betaler I for nu.
Sult er en mild straf for jeres manglende tro!
- Vi følger guderne. - I skal formilde jeres guder.
Kun én ting kan tilfredsstille dem nu:
Et offer.
Et menneskeoffer. En af jeres egne.
- Men alt liv er dyrebart! - Hvem taler?
Alt. Alt liv er dyrebart. Det lærte tuadaanerne os.
Tuadaanerne?
Du taler om en uddød race.
- Følger du deres ord frem for mit? - Naturligvis ikke, druide.
Drengen ved ikke, hvad han taler om.
Kom her, mit barn.
Du skal ikke være bange for mig.
Kom.
Nej, Myrrdin!
Myrrdin! Nej!
- Hvad er det? - Det er tuadaanernes mærke.
- Hvem gav dig det? - Vi mærker ikke børnene her.
- Han er født med det. - Nej, han er brændemærket!
Der er folk blandt jer, som dyrker tuadaanerne.
Det er den forrådnelse, som fjerner jer fra jeres sande guder!
I skal lære, hvor tåbeligt det er. Her har vi jeres offer!
Nej! I forstår det ikke! Jeg bønfalder jer!
Det må I ikke. Han er kun et barn.
Nok er din fader høvding, men du er blot en uægte søn, intet mere.
Modsætter du dig druiden igen, slagter jeg dig.
Nej, ikke ham!
- Du kan ikke undslippe din skæbne. - Myrrdin!
Lad mig udføre ofringen.
- Jeg stoler ikke... - Som du vil.
Du kan bevise dit værd for mig, horeunge fra Cornwall.
Du skal dø i dag, for at din by kan overleve.
Bid mig i hånden.
Bid mig i hånden nu!
Kan du høre din moder, knægt?
Overgiv dig til guderne, og red hende!
Dygtig dreng!
Grib ham!
Kom her, knægt!
Slip mig!
Stands! Kom straks her!
Du reddede ham med vilje.
Nu er han alligevel død.
Ingen overlever Wynar.
Myrrdin...
Kunne du mærke det, Lucan? Drengen påkaldte elementerne.
Han kunne være blevet et mægtigt offer for vor sag. I stedet tog skoven ham.
- Du skulle ikke have ladet ham flygte. - Det var Arthfael.
Han gjorde det med vilje.
- Lad mig dræbe ham i drengens sted. - Nej.
Hans fader er en ven af kongen.
Arthfael skal betale for det, han har gjort, men vi skal være afventende.
Vi har flere byer at besøge. Meget mere arbejde at udføre.
Han ville så gerne redde drengen.
Lad os få ham til at glemme rædslen. Lad os drikke ham fuld.
- Han er jo kun en lille dreng. - Så kan han se på os drikke os fulde.
Arthfael!
- Øjeblik, venner. - Sakserne venter nok på vor hærfører.
FEMTEN ÅR SENERE
- Tal hurtigt, Anyon. Sakserne nærmer sig. - Aberthols mænd er på krigsstien.
- Vis mig det. - Du sagde jo...
Vi kæmper ikke kun mod sakserne.
En kristen kelter...
Du er værre end en sakser!
Hvad er der galt med de gamle guder? Ved du, hvad der sker med hedninge?
Aberthol siger, at vi skal ofre alle kristne, når vi finder dem.
De vil slå hende ihjel. Men du kan ikke gå op imod Aberthols mænd.
Druiden har for meget magt. Vi går tilbage til lejren.
Det er min tur. Hold hende fast.
Det her behøver du ikke.
Men I har brug for en kniv.
I er bevæbnede. Hun kan beskytte sig med sin tro.
Vi tjener kongens druide. Bland dig udenom Tilbage til slagmarken.
Må jeg ikke blive og se jeres kamp, så jeg kan lære jeres taktik?
To mænd om at dræbe en kvinde. Hvis man altså ikke medregner hendes ufødte søn.
- En rimelig og lige kamp. - Du håner os jo.
Du er nøjagtig lige så intelligent, som du virker.
Du kan ikke gøre os noget. Vi er Aberthols mænd!
Aberthol skal høre om det her!
- Du er altså kristen? - Ja.
Kongens hedenske druide tænker ilde om den nye tro.
- Og du? - Jeg tænker ilde om alle trosretninger.
Tro fokuserer for meget på døden. Jeg værdsætter livet.
Vil du ikke nok...? Mit ikon.
Hornene!
Kampen er nær!
Vore forfædre besejrede den sidste røde drage,
som hjemsøgte vort land.
Men de dræbte den ikke. De tæmmede den og lærte den at kæmpe ved vor side.
Med udyret i deres midte faldt fjenden.
Ingen kunne modstå dem.
Men nu har vi ikke flere drager til at forsvare os.
Vi står alene i kampen for vort folk.
For dets overlevelse.
Mod en barbarisk fjende!
Vore skikke har overlevet den romerske besættelse.
Vi har ikke tænkt os at lade dem gå under nu på grund af denne nye fjende.
Derfor vil vi kæmpe som drager.
Vi møder fjenden frontalt. Vi dukker os ikke eller skjuler os.
I dag bringer vi kampen til dem! Angreb skal være vort forsvar!
Vi talte om en anden taktik, herre.
Vi skulle lokke dem i dalen. Vi har planlagt det i flere dage.
Du skal ikke anfægte din konge.
Rhian af Pembroke anfører krigerne under min fane!
Kun han kan drøfte taktik med mig.
Rhian?
- Hvor er Rhian? - Han faldt i kamp.
For to måneder siden. I gav mig æren af at overtage hans opgaver.
- Du lyver! Det kan ikke passe. - Kongen skal spare på sine kræfter.
- Følg hans ordrer. - De er for mange.
- Angreb er lig med selvmord. - Du har kongens ordrer.
Vi mister hundredvis af mænd hver dag. Vi kan ikke...
Deres ofre formindsker vort antal,
men i ånden... gør det vore guder stærkere.
At vinde gudernes gunst er vor eneste vej til sejr.
I har fået kongens ordrer.
Angrib fjenden direkte. Og ikke mere snak om taktik.
Medmindre I vil fremstå som krystere?
Kongen er gået fra forstanden. Han sender os i døden.
Ikke kongen. Aberthol. Han har dystre bagtanker, tro mig.
Druide! Du fører os i døden!
Vi falder for saksernes sværd, men du bærer skylden!
Hvad har du at sige?
Var det ham, som forhindrede ofringen af en kvinde?
- Ja. - I så fald...
Vore faldne krigere ærer guderne gennem deres offer.
Eftersom du ikke bidrog med denne gave i strid,
kan du gøre det nu.
- Du dør her. - Men han er Cadors søn!
Din fader blev ven med kongen for længe siden, ikke sandt?
Jeg gad vide, om kongen erindrer så fjernt et minde.
Dræb ham, Lucan. Han skal ofres!
Nej! Han reddede kongens liv i kamp.
Herre konge, har Arthfael ikke reddet jeres liv i dag?
- Det har han nok, jo. - Og derfor vil I ikke ofre ham?
Ofre? Nej, ingen ofringer her.
Oh, værdige konge...
Han er troløs. Han anfægter min myndighed.
Den, som anfægter jeres myndighed, anfægter min!
- Anfægter du Aberthol? - Ja.
- Hvor ligger din faders jord? - Cornwall. I er ven af min fader.
Så vend tilbage dertil.
- Herre konge... - Du er forvist.
Enten flugt eller døden. Vælg selv.
Tak for dine tjenester, du er nu fri. Jeg tåler ikke splid i mine rækker.
Gør klar til afgang, Aberthol.
Ingen smøl, Olwen. Sørg for, at de andre myndlinge kommer af sted.
Vi trækker os tilbage til fæstningen i Dinas Afferoan.
Min herre...
Hvor vover kongen at trodse mig? Tåbelige idiot!
Det er den korniske horeunges skyld, druide. Og hans kvindes.
Sørg for ikke at tiltrække dig opmærksomhed.
Lad ham lide under forvisningen i en dag.
Jag ham så op, og slagt ham.
Jeg holder øje med den nævenyttige tøs imens.
- Vi får kongen til at ændre mening. - Vi er alle sammen væk fra vore hjemegne.
Kong Vortigern er som en fader for os. Når han taler, skal vi lytte.
Men taler han? Han er ikke den samme konge som før.
Han bærer kronen!
Min loyalitet til kronen er ubetinget. Det burde jeres også være.
Ingen af os ville være den, vi er, uden ham. Vi ses igen, brødre.
Når I har besejret fjenden, skal vi skåle ved min faders bord.
Hvis du kom lige så sent til kampene som til vore møder, havde sakserne vundet nu.
Jeg er så ked af det. Du fortjener ikke kongens behandling af dig.
Det var en forklædt gave. Nu er jeg fri til at stoppe Aberthol.
Du har været besat af ham. Han er grusom og tænker kun på ofringer.
- Men han er ikke fjenden. - Han dyrker de mørke guder.
Han beder for vort nederlag. Han er i ledtog med fjenden. Jeg ved det.
- Hvordan det? - Jeg har udspioneret ham.
Har du ikke vanskeligheder nok?
Vort folk har rigeligt. Jeg har en løsning. Husker du drengen med mærket?
- Wynarskoven tog ham. - Nej, han er i live.
Han er den eneste, som druiden frygter. Drengen havde magt over naturen.
Hvis vi finder ham, hjælper han os med at stoppe Aberthol.
Vi skal til byen. Til Wynar.
Min onkel ejer jord der. Han kan give dig frit lejde.
Nej, ingen må vide noget.
Give mig frit lejde?
Hvor er din oppakning?
Jeg kan ikke følge med dig.
Kongen er syg. Jeg er nødt til at blive hos ham.
Hvis det, du siger, er sandt, kan vi ikke efterlade ham hos Aberthol.
- Du er ikke i sikkerhed her. - Jeg er kongens myndling.
Aberthol kan ikke røre mig. Og tre krigere beskytter mig.
Eogan, Brian og Faelan har svoret at beskytte mig, mens du er væk.
Havde jeg mødt en forsagt kvinde, ville jeg ikke kende til denne frygt.
Hvis jeg havde forelsket mig i en rig og fed høvding,
ville han aldrig begive sig ud på så farlige eventyr.
Hav en tryg rejse til Dinas Affaraon.
Pas på Aberthol og hans marionet, Lucan.
Jeg kommer tilbage.
I rejser alene, druide. Hvor er Lucan?
Jeg behøver vel ikke vagter blandt frænder?
Lucan har andre opgaver.
Det er ikke ham.
Vor ven skal nok ikke hjem til Cornwall alligevel.
Så vender vi om. Find ham!
Han var ikke så gammel. Han bar et mærke.
Undskyld, at jeg forstyrrer, men...
Jeg søger en dreng. Han er godt nok en mand nu.
Drengen kom aldrig ud af skoven. Han døde derinde, som så mange andre.
Kun en tåbe begiver sig ind i Wynar.
Han har begivet sig ind i Wynar.
I så fald... er vor opgave klaret.
Men vi skal være sikre.
Hvad hvis han er død?
- Så må vi finde et andet offer. - Det var flot!
Hvorfor har du ført mig hertil?
Vis mig, hvor han er.
Kom nu, vis mig det!
Kom nu!
Vis mig det!
Hvad skal jeg med dig, hvis du bare svigter mig?
Herre konge?
Hvad er der?
Jeg er her for at se til jeres sår. Det heler langsomt.
Du er min myndling. Det er ikke din opgave at håndtere blod.
Jeg bad om at få lov til at gøre det.
Krig er en indviklet sag.
Kan I huske denne?
Naturligvis.
Figuren forestiller mine krigeres vogtere.
Er der andet, som jeg burde huske om den?
Husker I, at jeg lavede den, da I blev min formynder?
Naturligvis.
Naturligvis. Du er...
Olwen! Jeg er Olwen.
Ja, selvfølgelig. Olwen. Din fader er min fætter.
Jeg glæder mig til at feste med ham, når vore lande atter er befriede.
Min fader er død.
Det kræver en snedig pige at narre en konge.
Jeg er måske blevet for nem at narre.
Jeg overlevede skaden, men min forstand blev nok efterladt på slagmarken.
Er det lige så tydeligt for alle andre, som det er for dig, at jeg er syg?
For nogle. For dem, som bekymrer sig om kongen.
Jeg er uvæsentlig.
Tror du ikke, at jeg ved, at jeg svigter dem?
Jeg har ingen arving,
så jeg kan ikke overdrage tronen, hvor syg jeg end er.
Ikke før krigen er vundet.
Jeg efterlader allerede folket uden en konge.
Jeg kan ikke også efterlade dem uden et kongerige.
Hjælper druiden dig?
Aberthol beskytter tropperne mod min glemsomhed.
- Han siges at dyrke sort magi. - Jeg har ikke tid til magi.
Men hvis den er sort?
Hvad taler du om? Hvem er du? Hvad gør du her hos mig?
Ud med dig, barn, og forstyr mig ikke igen!
Min druide...
Jeg forstår dig ikke, frænde! Jeg forstår ikke dine ord!
Først trænger du ind i mine drømme...
...nu invaderer du mit hjem.
Ikke dine drømme. Dine syner. Du er en troldmand.
- Du kender mig ikke. - Jo, det gør jeg.
Du lever takket være mig.
For mange år siden i byen... Jeg hjalp dig med at flygte.
Du bed mig i hånden. Hårdere, end jeg havde ventet.
Jeg blev skånet af tuadaanerne... for at blive ført hertil og lære deres skikke.
Du var bare deres redskab.
Jeg er intet menneskes redskab.
Tuadaanerne er ikke mennesker.
Det er jeg heller ikke. Ikke længere.
Men det er du. Hvordan kunne du så komme gennem skoven?
- Af egen kraft. - En mand uden svar har ingen kundskab.
Det var altså rent held.
Forlad mit hjem og min skov. Håb på, at dit held varer ved!
Jeg skal nok gå.
Men du skal med.
Jeg vil besejre druiden, som forsøgte at myrde dig, og som myrdede din moder!
Han tilbeder de mørke guder. Han dyrker sort magi.
- Han fører kelterne i døden! - Det betyder intet.
- Vi delte de samme syn. - Grotten viser mig en hel del.
En druides handlinger er ikke vigtigere end noget andet.
- Han myrdede din moder! - Hævn er menneskets svaghed.
Jeg har jo sagt, at jeg ikke længere er et menneske.
Er du så sikker på det?
- Hvorfor er du så bange? - Jeg kender ikke til frygt.
Angste mennesker gemmer sig. Frygten fastholder dig her.
Jeg forbereder mig!
Menneskene har muligvis glemt den evige krig mellem lys og mørke,
men ikke den guddommelige race, som kæmper i underverdenen.
De kaldte mig hertil for at lære mig deres magi,
så jeg en dag kan blive lysets forkæmper, som de engang var,
og besejre mørket i menneskenes skæbnetime.
Den tid er endnu ikke inde.
Grotten har meget at lære mig. Jeg skal bekæmpe mørket en dag,
men jeg er ikke rede endnu.
Rede? Ikke rede?
Hvad lærer grotten dig? Vi er aldrig rede.
Vi kan kun nå vort fulde potentiale, når vi møder livets udfordringer.
Du kan ikke overbevise mig.
Folk dør derude! Druiderne fører kelterne i døden!
I evigheden betyder ét folk intet.
- Det er jo dit folk! - Jeg har intet folk.
Forveksl ikke min besindelse med tolerance.
Gå nu, eller jeg skal tvinge dig.
Jeg skal redde mit folk!
Dine venner er døde. Som menneske lærte jeg, at man ikke kan redde folk.
Det er nytteløst. Nu forstår du det måske.
Jeg burde ikke have vist dig deres død uden varsel.
Jeg beklager din smerte, selvom jeg ikke kan dele den med dig.
Det var den smerte, du mærker nu, som førte mig hertil.
Det ved jeg godt.
Jeg så det i dine øjne, da Aberthol myrdede hende.
Jeg følger dig til skovkanten. Jeg tilbyder dig beskyttelse.
Wynar kan flå en mand i stykker. Skoven lader sig ikke overvinde to gange.
Græd ikke. Deres ofre hjælper vor sag.
Det lærer dig måske også ikke at opsøge kongen uindbudt.
Og ikke at udfordre mig.
Ingen beskytter dig nu.
Dine venner var vel loyale? De fulgte dig med ære.
Ja.
- Så ønsker de ikke, at du lider for dem. - De fulgte den forkerte mand.
Jeg burde ikke have nogen under mig. Jeg er en kornisk høvdings fjerde søn.
En uægte søn ovenikøbet.
- Jeg burde have fulgt druiden til døden. - Du er lige så ked af det på egne vegne.
- Den forstærker bare din skyldfølelse. - Du skal ikke tirre mig!
Du er svag.
I kroppen. Kom, du har brug for mad.
Du har muligvis ret. Du er måske ikke længere et menneske.
Der er steder, som solen aldrig når. De kunne ikke blomstre.
Det glæder mig, at du i sandhed har kræfter.
Sig mig...
Hvorfor vil du redde blomster, men ikke mennesker?
Tusindvis dør.
Tusindvis flere vil falde. Du kan hjælpe mig.
Hjælp mig med at redde kongen fra Aberthol.
Jeg forlader skoven, når jeg er rede.
Når jeg er stærk nok til at bekæmpe mørket. Jeg beklager din smerte.
Hvor har du stjålet det? Hvor fandt du det?
I en sump. Eller en mose, hvis du synes.
Det hjalp dig med at finde mig, ikke? Det åbnede mine syner for dig.
- Og holdt skoven i skak, ikke? - Jo.
Så har det talt til dig. Men du...
- Du er bare... - Jeg er bare...?
Hvad er jeg?
Jeg troede, at jeg vidste det, men måske ved jeg alligevel ikke, hvem du er.
- Gør mig ikke noget! - Hvorfor dog det?
- Fortæl mig det. - Det var mænd, som du.
De ledte efter en ensom kriger.
Da vi ikke kunne hjælpe dem, ofrede de vor by i kongens druides navn.
Var mændene klædt som jeg? Blev de anført af en kæmpestor mand?
Det var dig, de søgte.
Se! Se, hvad de har gjort mod os!
- Lucan. - Du førte dem hertil, kriger.
- Og du førte mig hertil, troldmand. - Følg med mig.
Jeg beder dig. Vi skal finde nogen.
Nia!
Nia?
Myrrdin.
Jeg er...
- glad for, at du er i live. - Lever du?
- Hvor har du været? - I skoven.
Den blev mit fristed, da jeg flygtede. Der var jeg i sikkerhed.
I sikkerhed?
Har du været i sikkerhed?
Det er godt.
Det har vi ikke været, Myrrdin.
Da du flygtede, ville kongen ikke længere hjælpe os.
Høsten slog fejl hvert eneste år. Vi kunne ikke gøre andet end at sulte.
Når vi gennemgik alle de lidelser, tænkte jeg altid på dig.
På dine kræfter.
Jeg tænkte: "Hvis Myrrdin levede, ville han hjælpe os."
"Han ville få afgrøderne til at vokse, som han gjorde med blomsterne."
Og jeg græd, fordi jeg troede, at du var død.
Men hele tiden gemte du dig i nærheden.
Så du os sulte?
Hvad er det for et menneske, som ikke viser sig, når han kan hjælpe?
Min husbond døde i dag.
Han kæmpede for vor skyld mod de mænd, som kom hertil.
Jeg vil mindes denne dag for hans død.
Ikke fordi du er i live.
Hold dig i sikkerhed.
Jeg er nødt til at overbevise kongen om, at han er i Aberthols magt.
Men hvordan kan jeg overbevise så sygt et sind?
Når min bror og jeg skændtes som børn, bad vi min fader om at løse vor strid.
Men fader sagde altid, at hvis vi kæmpede om hans gunst,
skulle han have et tegn på den andens uhæderlighed.
Sådan et tegn er kraftfuldt.
Hvis kongen holdt druidens skyld i egne hænder...
Et bevis.
MÆRKET MAND
LYSETS FORKÆMPER
KELTERNES BESKYTTER
Dragevogteren.
FIND DEM LAD MIG SE
- De slår sig ned et andet sted. - Naturligvis.
Mig behøver du ikke berolige, kriger.
Lyset svinder. Jeg må slå lejr et andet sted.
Mine forfølgere kommer måske igen.
- Jeg bliver hos dig. - Skal vi slå følge?
Nej. Min skov sover om natten. Jeg vil ikke forstyrre den.
Wynars tab, min gevinst...
Du burde lave et bål.
Jeg har ikke brug for at blive set. Din grotte har ikke lært dig at undgå folk.
Der er ingen folk at undgå i Wynar.
Pigen i beyn, Nia... Elskede du hende?
Jeg ved ikke meget om kærlighed.
En mand, som kan få blomster til at gro, må kunne få kærlighed til at blomstre.
At påvirke naturen er én ting. At påvirke mennesker er noget helt andet.
Kun den mægtigste troldmand kan styre et menneskes tanker.
Tro ikke, at jeg er sådan en troldmand.
- Og Aberthol? - Han er mægtig.
Forhekser han kongen? Svækker han hans hukommelse?
Ikke engang han er stærk nok til at forhekse en mand så længe.
Det skyldes skaderne, ikke druiden.
Vil du ikke redde en mand fra ondskaben og redde flere byer?
En konge og nogle byer... Tror du, at det er menneskehedens største fare?
- Dit mærke ligner en drageklo. - Det er bare tuadaanernes mærke.
Hvis tuadaanerne mærkede dig som en drage, kelternes symbol...
...skal du måske være vor forkæmper.
Jeg håber bare, at du er rede, før der ikke er flere af os tilbage.
Fandens!
Nej...
Han tror ikke, at han kan være leder.
Han bærer sværdet.
Men han er fremfusende.
Jeg... forstår ikke.
Men jeg er ikke rede.
Jeg troede, at du var gået.
Jeg ved, at du vil tilbage til din grotte.
Godt, så slår jeg følge med dig. Du er meget overbevisende.
Vi skal til Dinas Affaraon for at besejre Aberthol. Er det en aftale?
Udmærket! Vi skal skynde os.
Troldmand!
Deres antal vokser.
Alligevel rykker de ikke frem.
En våbenhvile måske? Sameksistens?
Herre konge, sakserne er ikke ude efter fred.
De vil drive os i havet. Enten rykker de frem, eller vi gør det.
- Angreb er det bedste forsvar. - Angreb?
Send tusind krigere mere. Angrib dem direkte.
Hvad er din plan? Hvordan vil du besejre Aberthol?
Det ved jeg ikke. Det er din opgave.
Så må jeg indrømme, at min eneste plan er troldmanden Myrrdin.
Hvordan vil du besejre ham? Han frygter dig.
Ja, det jeg står for. Jeg ved ikke, om han frygter mig.
- Så ved du ikke, om du kan besejre ham. - Jeg ved intet.
- Det er ikke kun Aberthol, vi skal styrte. - Hvem ellers?
- Kongen. - Vi skal jo redde kongen!
Sært, at du bærer det sværd, som tilhører ham, der skal overtage tronen.
- Det er forræderisk tale. - Muligvis. Men du bærer sværdet Nuadu.
En gave til tuadaanerne fra lysets guder.
Nuadu bekæmpede mørket her, før krigen flyttede ned i underverdenen.
Det siges, at når tuadaanerne overlader Nuadu til menneskenes verden,
vil det kun tale til den, som skal være kelternes konge.
Du håner mig. En horeunge fra Cornwall er hverken konge eller anfører.
- Tal ikke om dette igen. - Som I vil... herre konge.
Hvis det kommer fra tuadaanerne...
- kan du vel læse tegnene? - Ja. Men jeg ved allerede, hvad der står.
Det fortæller om sværdets oprindelige formål.
"Skabt af guder for at dræbe guder."
Din hjælp ville blive værdsat!
To mod én er ikke retfærdigt.
Grotten lærte mig om ligeværd og retfærdighed.
- Det er en af tuadaanernes læresætninger. - Naturligvis...
- Ikke en gud. - En af Lucans mænd.
Løb!
Du kunne jo ikke styre mennesker.
Han er forblindet, ikke døv.
Jeg kan se jer!
Fandens også!
De er herovre!
Du sagde jo, at du ikke kunne styre mennesker.
- Det var dumt. Jeg beder om undskyldning. - Det kan du gøre senere. Overlev først.
- Vi skal videre. - Nu er det min tur til at redde os.
- Kan du se dem? - Vi er i fare her.
- Hvad? Kan du mærke noget? - Ikke direkte.
Efter 15 års træning kan du ikke høre to platfodede krybskytter.
De var meget stille. I starten.
Kan kelternes fremtidige konge ikke slå dem med sit magiske sværd?
Hold op.
Et prægtigt bytte. Men de kan ikke brødføde vore familier.
- Der er ikke meget kød på dem. - Jeg fandt dem i skoven.
- De flygtede fra kongens krigere. - Jaså?
- De må ikke vide, hvem jeg er. - Hvad hedder I?
Myrrdin. Dette er Arthfael, forvist fra kongens hær.
Vi er på vej til Dinas Affaraon for at overtage tronen.
Skulle jeg have løjet?
Dig kan jeg lide. Du er morsom.
Heldigt, at I er i min forvaring, og ikke i Lucans.
Jeg er Orin. Min niece Olwen har sendt mig herud for at lede efter jer.
Hun bad mig om at give jer frit lejde.
Fortæl, hvad der er så vigtigt ved dig og din ven.
Kom så.
- Jeg bad hende om ikke at underrette dig. - Olwen er en viljestærk kvinde.
Jeg har selv sådan en kvinde.
Hun styrer min jord lige så meget som jeg, men lader mig tro noget andet.
Skål for gode kvindfolk!
Hvorfor gør du os ikke selskab? Mænd, som ikke drikker, vækker mistanke.
- Jeg er tuadaanernes ledestjerne... - Min ven er alt for glad for mjød.
Efter en dråbe er han ustyrlig.
En vildmand.
Hjælper jeg manden, som vil styrte kongen?
Nej, du hjælper manden, som vil befri ham for druiden Aberthol.
Jeg stod ved kongens side, da Aberthol opsøgte ham.
Druiden er nok for knyttet til de gamle skikke.
Men kongen har altid værdsat hans råd.
Kongen er svagelig nu. Krigen har taget hårdt på ham.
Aberthol alene fører vore styrker, og han sender dem i døden.
- Han er i ledtog med sakserne. - Umuligt!
Han tilbeder et mørkt ikon. Jeg har set det.
Han beder for vort nederlag. Vi kunne finde anvendelse for dit stål.
Jeg trak mit løfte til kongen tilbage for flere år siden.
De var engang mine største krigere, men nu er vi kun jægere.
Jeg kæmper kun for min jord og mit folk.
Dine nyheder er foruroligende, men Aberthol får lov at gøre, som han vil.
Sakserne bliver ikke værre end romerne.
Hvad vil jeres liv være værd, hvis I er de eneste overlevende keltere?
Kan du synge?
Jeg er en fortræffelig sanger.
Hvilken sang giver dig mest inspiration?
Mine fædres sange. Om kamp.
Værsgo.
Hold op!
Hvad hører du?
- Jeg hører ingenting. - Netop.
Sådan vil det gå med vore sange, hvis vort folk besejres.
Vi er mere end blot kød og blod.
Mere end jord. Vore forfædres sjæle lever i vore sange.
Vore smedes færdigheder ligger i vore sværd.
Vore kvinders skønhed ligger i vor digtekunst.
Alt det vil også dø.
De sange, du synger. De mennesker, du synger om,
bliver til intet andet end historie. Myter.
Til de går i glemsel for evigt.
Jeg skal stoppe Aberthol for at redde, ikke kun liv, men alt.
- Der er kun én kamp. Kæmp med mig! - Du siger, at du ikke vil være konge.
Vil du sværge troskab til kong Vortigern igen?
Nej.
Jeg ville ønske, at jeg kunne det.
Dine ord har virkelig vundet mit hjerte.
Men det er for sent.
Der er de!
Jeg er frygteligt ked af det.
Du er forrådt, Arthfael.
Han tilbød mig rigdomme. En fremtid for... mit folk.
Han vil se på.
Dræb dem begge.
Du sagde intet om at dræbe dem. I ville bringe dem for kongen!
Væk med dig! Aberthol har talt!
Nej!
Mit folk skal ikke lide under druidens støvle.
Nej! Hvad er det, du gør?
Ven eller fjende, ingen kelter skal dø alene.
Du går snart over til den anden side. Dér venter dig og dine forfædre fred.
Nej, ikke for mit vedkommende. Jeg er død i druidens tjeneste.
Min sjæl er et offer for Aberthol.
Den nærer den mørke gud, som han påkalder!
Hvilken gud? Hvem påkalder han?
Han påkalder den ved Annuns brønd under fæstningen.
Porten til underverdenen. Jeg ved ikke, hvilken gud det er.
Men jeg har hørt Lucan... Han kalder den for Sjælerøveren.
Jeg er bange.
Troldmand.
Myrrdin.
Aberthol er mægtig, hvis han kan skjule sine hensigter for mine syner.
Men nu ved jeg, hvorfor han er så besat af ofringer.
Det siges, at hvis 10.000 sjæle ofres,
vil en gud stige op fra underverdenen.
Det er Aberthols hensigt.
Det er, derfor han har myrdet så mange.
Det er, derfor han fører de keltiske styrker i døden.
Hvilken gud?
Hafgan, Sjælerøveren.
Den grusomste af alle de mørke guder.
Han bekæmper lyset i underverdenen.
Aberthol tror, at han kan få ham til adlyde ham.
- Med sådan et våben kan sakserne... - Aberthol er ikke på deres side!
Han vil ikke være på vindernes side, han vil være vinderen.
Du havde ret.
Det var, derfor sværdet talte til dig og førte dig til mig.
Menneskets skæbnetime er indtrådt.
En ting, skal du vide, kriger.
De, som Aberthol har taget fra os...
De, som han har ofret for at tjene sit mørke formål,
deres sjæle er ikke frie.
Dine venner, min moder...
Druiden har sendt dem til Hafgan.
Vi skal knuse guden for at befri dem!
Jeg sværger, at vi skal stoppe det.
Det vil vi også.
Du har åbnet mine øjne. Min niece gjorde et godt valg.
Hvor end din mission fører dig, vil vi følge dig.
Jeg sværger dig troskab ved mit stål.
- Marcherer vi mod Dinas Affaraon? - Nej.
Vi angriber!
Du skal overgive dig til sværdet. Det er skabt til at slå guder ihjel.
Det kan dræbe Hafgan og befri sjælene.
Det er sværdets skæbne, men også bærerens.
Jeg er bange for, at disse to skæbner ikke kan skilles ad.
- Jeg vil ikke tilrane mig kongens trone. - Så vil det gå os ilde.
Kom! Hvilen er slut.
Herre konge.
Herre konge?
Olwen.
- Jeg har et bevis. - Et bevis?
Et bevis på hvad?
Kongen og jeg har allerede advaret dig mod at forstyrre.
Nu forstyrrer du ham igen i denne hans mørkeste stund.
Vi har tabt et stort slag. Kongen sørger over sine mænd.
Du slagter vort folk! Du tilbeder de mørke guder!
Han hører dig ikke engang længere.
Eller gør du, din gamle tåbe?
Tiden er inde.
Hafgan er næsten tilfreds.
Der er en rolle, som du skal spille.
Jeg kan ikke vise mit ansigt. Under hvilke vilkår forlod du kongens tjeneste?
Der var ikke ligefrem tale om en strid,
men kongen ville nok tage varmt imod mig, hvis jeg viser mig.
Så gør det. Vi skal ind på en anden måde.
Annuns brønd ligger under fæstningen. Der er en indgang til grotten.
Vi går lige derind.
- Vær hilset, ven. - Hvem der?
Jeg er Orin af Elfael. Jeg tilbyder mit sværd til kongen.
Du trak dig tilbage til din jord og tilbagekaldte dit løfte.
Ja, det stemmer. Men jeg har ændret mig.
Der.
Her er ingen magiske runer, som lyser op og viser vej, troldmand.
- Hvad så du? - En bølgende ild.
En lyd af... jeg ved ikke hvad.
Hafgan stiger op.
Nu kan du se, hvad vi skal bekæmpe. Derfor førte sværdet os sammen.
Sværdet og bæreren skal indfri deres skæbne.
Jeg skal besejre druiden og den mørke gud.
- Men ikke mere end det. - Du ved ikke, hvad vi kommer til at finde.
- Du skal være beredt på alt. - Det lader det til.
Ingen kan standse Aberthol. Det er forbi.
Jeg har ventet længe på dette.
Jeg beklager. To mod én er ikke en lige kamp.
Din troldmand vil vist se dig død lige så meget som jeg.
- Lærte du ikke retfærdighed i grotten? - Du lærte mig at slås...
Bryd forseglingen.
Du har gravet en tunnel.
Du har tænkt dig at slippe sakserne ind i fæstningen!
Tror du, at jeg er i ledtog med saksiske vildmænd?
Jeg er allerede omgivet af udyr.
Jeg ønsker ikke at bytte sådan en herre ud mod en anden.
Gå ikke for tæt på. Ikke hvis du vil forblive i denne verden.
Det er Annuns brønd.
Som mange andre af de gamle skikke er den gået i glemsel. Men den er stadig...
...utroligt magtfuld. En port til underverdenen. Der findes kun få.
Aberthol har haft mulighed for at studere den i mange årtier.
- Kommer Hafgan op gennem den? - Kun gennem brønden. Det er...
...den eneste port, gennem hvilken en gud kan komme fra underverdenen og hertil.
Du får ikke lov til dette. Det skal ikke lykkes dig.
Ikke?
Med lidt hjælp fra dig... søde Olwen...
...bliver Hafgans genkomst uundgåelig.
Medmindre han slås ned af Nuadu. Hafgan skal få sværdets stål at føle.
Så forviser du ham til underverdenen,
befrier dine venners, din moders og alle andre ofrede kelteres sjæle.
Men hvis du ikke rammer ham,
ødelægger Hafgan alt, hvad der er tilbage af kelternes rige
og måske hele menneskenes verden.
- Tak fordi du er så... direkte. - Det var da så lidt.
Kom! Vi skal skynde os!
Hafgan genopstår.
Frygt ikke, du skal snart spille din rolle.
Nu har jeg brug for Lucan. Hvor er han?
Lucan kommer ikke.
Vis dig for mig.
Jeg skulle have slået dig ihjel, da du var en snothvalp.
Så må du være glad for at få en chance til.
Aberthol!
- Hvad er dette for et sted? - Jeg tænkte, at kongen skulle se det.
- Onkel! - Læg våbnene fra jer!
Intet blod skal udgydes i vort hjem.
Sænker I jeres våben, kaster jeg jer ned i underverdenen i al evighed.
Det er ulydighed! Jeg bad dine mænd om at...!
- Herre konge! - Det er nytteløst at hjælpe.
Det er nu i min magt at tage hans liv, når jeg vil.
Som jeg knuser kongens hjerte, vil jeg knuse alle, som trodser mig.
Sakser eller kelter, alle skal falde!
Sand orden vil blive indført.
Druiderne bliver stærke igen. Mægtige!
Snart vil alle tilbede mine mørke guder. Og det for min fødder!
For fødderne af ham, der behersker Hafgan.
Du har set det før, knægt. Se det igen.
Jeg berøvede dig for din moder. Nu vil jeg berøve kelterne for deres fader.
Det her trætter mig.
- Nej! - Bliv, hvor I er.
Hafgan står lige på tærsklen.
Det eneste, som mangler nu, er den sidste ofring af frisk blod.
Jeg kunne bare trække det af din arm,
men jeg tror, at jeg trækker det af din hals.
Forsøger du at styre mit sind?
Se på dig! Du er ikke rede til den slags trolddom.
Han har ret, min ven. Du må hellere stoppe det omgående.
- Hvad gør du? - Ritualet skal fuldføres.
Hafgan skal bringes nærmere for at nedlægge ham.
Vi har intet valg. De døde sjæle plages hos Hafgan.
Vi kan befri dem ved at påkalde og nedlægge ham.
- Tænk, hvis det går galt. - Det gør det ikke.
Vi skal holde Hafgan i skak, til Arthfael kan slå til.
Læg låget på!
Det brænder. Vi kan ikke holde det nede.
Så gør jeg det.
Jeg kan ikke holde det tilbage! Jeg kan ikke klare et angreb til!
Arthfael, sværdet!
Nuadu! Du skal hugge med Nuadu!
Luftens guder er mit sværd.
Du reddede mit liv i kamp, Arthfael.
- Men du kan ikke redde mig nu. - I kan huske det.
Jeg er glad for, at jeg skal dø ved mine sansers fulde brug.
I har overlevet mange slag. I overlever også dette.
Selv i din forvisning forsøgte du at redde mig.
Hele kongeriget var imod dig.
Tænk, hvad du kan gøre...
...med et helt kongerige bag dig.
Al den tid uden en arving...
...befandt det perfekte valg sig lige foran mig.
Herre konge, I overlever.
Nej, herre konge...
...det er ude med mig.
- Jeg ville befri ham. - Det gjorde du også.
Herre konge.
- Udskyd det ikke. - Jeg er ikke rede.
Vi er aldrig rede. Har du glemt det?
Vi kan først nå vort fulde potentiale, når vi møder livets udfordringer.